Berlin, Njemačka
Nisi me probudio.
Spavala si.
Ostavio si me da spavam da ne bi doručkovao sa mnom.
Skuhao sam ti jaje. Vidiš? Sigurno ti ništa ne bi spremio
da te ne želim vidjeti.
Kava ili čaj?
Ostane li ijedna žena dovoljno dugo da zna što ti se događa u glavi?
Što radiš večeras? - Nalazim se sa kćeri.
Sa svojom kćeri? Nisi pričao o njoj.
Bila je u inozemstvu godinu dana.
Rekla si čaj?
Idem. Lijepo se provedi sa kćeri.
Karte!
NEUSTADT, ZAPADNA NJEMAČKA 1958.
Hej, ti !
Noge.
Mladiću, ustani.
Sve je u redu.
Gdje živiš?
Ovdje je, bit ću dobro, hvala. - Zbogom.
Čuvaj se.
Brinem se za njega, izgleda užasno. - Kaže da mu ne treba liječnik.
Treba. -Ne treba mi liječnik.
Peter? - Nećemo se svađati oko ovoga.
Koliko ti je ono godina? - Michaelu je 15 godina.
Šarlah je, bit će u krevetu bar nekoliko mjeseci, u potpunoj izolaciji.
Emily, skloni se. Zarazan je.
Kako se osjećaš? - Bolje.
Htio sam ti reći, da mi je pomogla jedna žena kada sam se razbolio.
- Dovela me je do kuće. - Imaš njenu adresu?
Ima li koga? - Da?
Donio sam ovo cvijeće da se zahvalim. - Stavi ga u sudoper.
Došao bih ranije, ali sam ležao tri mjeseca. - Sada ti je bolje?
Da, hvala. - Uvijek si bio slab?
Nikada ranije nisam bio bolestan. Dosadno je, nema se što raditi.
Nisam čak ni čitao.
Hvala još jednom.
Čekaj, idem s tobom, moram na posao.
Sačekaj u hodniku dok se presvučem.
Dolje su još dva kanistra Napuni ih i donesi gore.
Izgledaš smiješno, pogledaj se, mali.
Ne možeš takav kući. Skini odjeću, okupat ću te.
Uvijek se kupaš u hlačama?
U redu je, neću gledati.
Donijet ću ti ručnik.
Zato si se vratio?
Tako si lijepa. -O čemu govoriš?
Pogledaj me, mali.
Polako.
Ispričaj se majci. - Koliko još puta, već sam rekao da mi je žao.
Uplašio si je. -Izgubio sam se, zato sam kasnio. Mogu li još?
Kako se itko može izgubiti u svom rodnom gradu?
Želio sam otići u dvorac, a završio sam na stadionu.
- Na suprotnim krajevima su. - Ne tiče te se.
Laže. -Michael nikada ne laže.
Odlučio sam, sutra se želim vratiti u školu.
Doktor kaže da ti trebaju još tri tjedna. -Idem.
Peter...
Ovako? -Tako je.
Ne tako brzo.
U redu je, ponovi.
Kako se zoveš? - Molim?
Tvoje ime? -Zasto želiš znati?
Dolazio sam tri puta, želim ti znati ime, što tome fali?
Ništa, mali. Nema ničeg lošeg u tome.
- Hanna je. - Djeluješ sumnjičavo.
Koje je tvoje? -Michael.
Sa Michaelom sam. -Hanna.
Tajnovitost je najbitnija u zapadnjačkoj književnosti.
Možete reći: Cijelu ideju karaktera
su definirali oni koji imaju određenu informaciju,
koju iz raznih ciljeva, ponekad izopačnih, a ponekad plemenitih,
oni ne žele otkriti.
Ne govoriš mi što učiš u školi.
Učiš li jezike? - Da.
Koje? - Latinski.
Reci nešto na latinskom.
To je Horacije. - Divno je.
Želiš nešto na grčkom?
Prelijepo je. - Kako znaš, kako znaš kada nemaš pojma što znači?
Što učis na njemačkom? - Komad od Lessinga, čula si za njega?
Komad se zove Emilia Galotti.
Možeš je pročitati. - Radije bih slušala tebe.
Čin prvi, scena prva.
Smještaj : jedna od prinčevih odaja. Princ : Ne osjećam se dobro.
Nastavi. - Samo kukanje, za Boga miloga, ima li u životu išta osim rada,
zamislite da nam ljudi zapravo zavide.
Dobar si u tome, zar ne? - U čemu?
U čitanju.
Što je smiješno?
Nisam mislio da sam dobar u bilo čemu.
Što to radiš? Što je ovo? Zašto si se pravila da me ne poznaješ?
Ti meni nisi htio prepoznati, vidio si da sam u prvom vagonu, zašto si sjeo u drugi?
Što si mislila da radim? Zašto dovraga misliš da sam bio tamo?
Otkud ja znam? Radim, treba mi kupka, i želim biti sama.
Idi, molim te.
Nisam te htio uznemiriti.
Nemaš me čime uznemiriti. Ne značiš mi dovoljno da bi to mogao.
Ne znam što da kažem. Nikada nisam bio sa ženom.
Zajedno smo četiri tjedna, ne mogu živjeti bez tebe.
Ne mogu. I sama pomisao na to me ubija.
Sjeo sam u drugi vagon jer sam mislio da ćeš me poljubiti.
Mali, mislio si da ćemo voditi ljubav u tramvaju?
Je li istina ono što si rekla? Da ti ništa ne značim?
Opraštaš mi?
Voliš li me?
Imaš li knjigu? - Ponio sam jednu sa sobom.
Koja je? - Homerova Odiseja, to mi je domaći.
Mijenjamo red po kojima radimo stvari. Prvo mi čitaš, onda vodimo ljubav.
Odiseja, od Homera.
Što je Odiseja? -To je putovanje. On kreće na putovanje.
"O junaku mi kazuj, o Muzo,
o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju"
Dođi ovamo.
Pritisnuo joj je rukama usne, bila je mrtva.
Pruži mi potrebnu pomoć. Trebam prijatelja.
"Uvijek bi provirio i našao malu pukotinu,
u velikoj sobi,
ukrašenoj lozom, a tamo je spavao neki čovjek,
i srećom bio je to moj stari Jim."
Kada načiš, mislim da bih te mogla sustići.
Kada vidim tu kuću, polagano šećem.
Lady Chatterley je osjetila njegovo golo tijelo dok je ulazio u nju.
- Na tren je još bio u njoj... - To je odvratno.
- Odakle ti? - Posudio sam od nekoga u školi.
Stidi se. Nastavi.
"Gomila plavih gusaka i gromoglasna oluja!
To je voda!
A što si ti očekivao?"
- Viski. - "Viski! Groma mu, viski.
Viski? Kapetane, mora da se šalite."
To je dosta za danas, mali.
Pitao sam se možeš li dobiti slobodnog vremena, možemo na put?
- Na kakav put? - Izlet na biciklima, samo na dva dana.
Imam vodič. Proučio sam rutu. Što misliš?
Voliš praviti planove, zar ne?
Nisam uplašen, ne bojim se ničega.
Što više patim, to ću više voljeti.
Opasnost će samo povećati moju ljubav, oblikovati je, začiniti je.
Bit ću tvoj jedini anđeo, još ljepše ćeš napustiti život nego što si ga započela.
Raj će te uzeti natrag, pogledati te i reći :
Samo jedna stvar upotpunjuje dušu, a to je ljubav.
Oprostite.
Znate li što želite?
Što ćeš ti? - Ti naruči, ja ću isto što i ti.
U redu.
Dvije porcije krumpirića, dva piva...
Hvala. - Nadam se da je vaša majka bila zadovoljna.
Jelo joj se svidjelo, hvala.
Idemo.
Dođi da ti pokažem kuda idemo. -U redu je, ne želim znati.
Što to radiš? - Pišem pjesmu o tebi.
Mogu li je čuti? - Nije spremna.
Pročitat ću ti je jednog dana.
- Dobro jutro, Henrik. - Dobro jutro, gospodine Berg.
- Sudnica broj 306. - Hvala.
- Je li sve u redu, Michael? - Dobro sam.
Požurite, znate kakva je. -Vidjet ćemo se kasnije.
Molim ustanite.
Molim sjednite.
Optuženi.
Evo ih.
- Zdravo. - Zdravo.
- Što ti je rekla? - Dobro jutro, dame.
- Rekla je zdravo. - Gospodo, molim vas da pozdravite svoje nove učenike,
i ljubazno se ponašate prema njima.
Sjedite.
Ime mi je Sophie. - Michael.
Odiseja. Izvadite knjige.
Svi vjeruju da je Homerova tema povratak kući,
dok je Odiseja zapravo o samom putovanju.
Dom je mjesto o kojem sanjate...
Berg, ne želim vas ometati, ali proučavamo Homera, a ne Sophie.
Divno je, zar ne? - Bit će prekrasno ljeto.
- Zašto ideš ranije? - To uvijek radi.
- Trebaš ići nekuda? - Vidimo se sutra.
Oprosti što kasnim, zadržao sam se u školi.
Imam novu knjigu, Dama s psetancem. Od Antona Čehova.
Pričalo se da se pojavilo novo lice na promenadi, dama s psetancem.
Schmitz, samo malo, pročitao sam izvještaje o tebi, odličan posao.
Radit ćeš u uredu, unaprijeđena si, čestitam.
Idemo odavde. Hajde, Michael! - To je iznenađenje za tvoj rođendan.
Što je bilo? - Stvarno mi je žao.
- Michael, imamo pivo! - Mislili smo da će ti se svidjeti.
Plesat ćemo.
Obećao sam nekom.
Michael, molim te!
Michael!
Ponegdje se vidio odsjaj zvijezda i svijetla, na rijeci koja je drhtala.
Mali, prekini. - Što je?
Ništa.
Nikada ne pitaš kako sam ja. - Ti nikada ne govoriš.
Danas mi je rođendan. To je sve.
- Zapravo, nikad me nisi ni pitala kad je. - Ako se želiš svađati, mali...
Ne, ne želim se svađati. Koji ti je vrag?
Što se to tebe tiče?
Sve je kako ti kažeš i kako ti želiš. - Prijatelji su mi pravili zabavu!
Što onda radiš tu, vrati se na svoju zabavu, ako to želiš?!
Uvijek se ja trebam ispričavati. - Ne trebaš, nitko se ne treba ispričati.
Rat i mir, mali.
Sada se moraš vratiti svojim prijateljima.
Dobro si?
To je on.
Dobro je. Dajte mu nešto za jelo.
Mislim da smo svi vjerovali da ćeš nam se jednom vratiti.
Gdine Berg, osam je sati, vaša kćerka. -Hvala.
Julia! Nisi valjda čekala? - Uranila sam.
Dobrodošla natrag.
Kako ćeš odlučiti? - Ne znam, sretna sam u Berlinu.
Jesi li vidjela majku? - Samo sam htjela pobjeći.
U pitanju je bio Pariz, ali moglo je to biti bilo gdje. - Dalje od roditelja?
Znam da sam bio naporan. Nisam bio otvoren prema tebi.
Nisam otvoren prema nikome.
Znala sam da si distanciran. Znaš, uvijek sam mislila da sam ja kriva.
Julia, ne znaš koliko griješiš.
- Vidjet ćemo se uskoro? - Vidimo se uskoro.
Zdravo, tata. - Laku noć, Julia.
Oni sa posebnim seminarom, neka ostanu, profesor Rohl stiže odmah.
PRAVNA ŠKOLA HEIDELBERG, 1966
Čini se da smo mala smo grupa, i to odabrana. Ovo će biti jedinstveni seminar.
Počet ćemo sa listom, gospodo.
Karl Jaspers.
- I dame. - Pitanje njemačke krivice...
Ovdje si, znači. - Uđi.
- Ozbiljno shvaćaš posao. - Ne znam.
- Ti si ozbiljan dečko. -Tako sam odgojen, a ti?
- Sigurno želiš raditi večeras? - Da, ali neću svaku večer.
Vidimo se sutra.
- Čemu sva ova policija? - Zabrinuti su zbog demonstranata.
Za ili protiv? - Oboje.
To je cirkus.
Ustanite.
Svi fotografi su zamoljeni da odu. Sud sada zasjeda. Sjednite, molim.
Prvo ću zatražiti riječi
od svakog odvjetnika optuženih.
Raspravljat će da nema smisla
držati optužene u zatvoru do odluke nadolazećeg suđenja.
Preuzet ću ove slučajeve jedan po jedan.
- Olovka? - Imam je.
Vi ste Hanna Schmitz? - Da.
- Možete li glasnije? - Moje ime je Hanna Schmitz.
- Rođeni se 21. listopada 1922.? - Tako je.
- U Hermannstadtu. Sada imate 43 godine? - Tako je.
- SS-u ste se pridružili 1943.? - Da.
Zbog čega?
- Tada ste radili u tvornici Siemens? - Da.
Nedavno ste dobili unaprijeđenje, zašto ste se pridružili SS-u?
Prigovor. -Pokušavam ustvrditi je li se dobrovoljno pridružila SS-u.
- Dobrovoljno, čula sam da ima posla. - Nastavite.
Radila sam u Siemensu kada sam čula da SS regrutira.
Znali ste kakav se posao očekuje od vas? -Tražili su stražare.
Prijavila sam se za posao.
- I prvo ste radili u Auschwitzu? - Da.
Do 1944. Onda ste prebačeni u manji logor blizu Krakowa?
- Da. - Sve u redu?
- Zatim ste pomogli premjestiti zatvorenike... - Da, u redu sam.
u zimu 1944 u takozvane marševe smrti?
Što misliš? - Ne znam, nije bilo kako sam očekivao.
- Što si očekivao? - Da će biti uzbudljivo.
Uzbudljivo, zašto? - Zato što je to pravda.
Društvo misli da se rukovodi moralnošću, ali nije tako, oni rukovode zakonima.
Niste krivi ako ste samo radili u Auschwitzu. Tamo je radilo 8 tisuća ljudi.
Točnije 19 je osuđeno, a samo šest za ubojstvo.
Da biste dokazali ubojstvo, morate dokazati namjeru. Takav je zakon.
Pitanje nije nikada je li bilo pogrešno, nego je li bilo legalno.
Ne po našim zakonima, već po zakonima tog vremena.
Zar to nije...ograničeno? -Zakon je ograničen, ali očekujem da ljudi
koji su ubijali shvate da je to pogrešno.
Gđice Schmitz, poznata vam je ova knjiga? - Da.
Dijelovi su već pročitani na sudu. To je od zatvorenika koji je preživio.
Ilana Mather. Bila je u logoru kao dijete, zar ne? Sa svojom majkom.
U knjizi opisuje proces selekcije.
Na kraju svakog mjeseca je izabrano šezdeset zatvorenika da se vrate u Auschwitz.
To je točno, zar ne? - Da.
Do sada je svaki optuženi poricao da je bio dio toga.
Sada ću pitati vas, jeste li bili dio toga? - Jesam.
Pomogli da se napravi izbor? - Da.
Priznajete to?
Recite mi onda, kako se to desilo?
Bilo je šest čuvara i odlučili smo da svatko izabere po deset ljudi.
Tako smo to radili svakog mjeseca.
Kažete da su i ostali sudjelovali u tome? - Svi smo.
Čak i ako su to porekli? - Reći "svi smo" je lakše
od "ja sam sama", zar ne, gđice Schmitz?
Zar niste shvaćali da ste te žene slali u smrt? -Ali dolazile su nove.
Stare su morale napraviti mjesta za nove. - Nisam siguran da razumijete...
Nismo mogli zadržati sve, nije bilo mjesta.
Da preformuliram : da biste napravili mjesta, izabrali ste žene da ih ubiju.
Što biste vi učinili?
Nisam se trebala prijaviti u Siemens?
- Gđice Mather, spremni su na vas. - Idi.
Gdje je Michael? - Ne znam.
U vašoj knjizi opisujete proces selekcije. - Da, tjerali bi
vas da radite i kada im više niste bili od koristi, slali su vas u
Auschwitz da vas ubiju.
Ima li danas prisutnih koji su pravili selekciju? - Da.
Trebate ih indentificirari. Možete li ih, molim vas, pokazati?
Ona. I ona. Ona.
I ona. Ona. I ona.
Hvala. Nastavite.
Svaki stražar bi izabrao određeni broj žena, ali Hanna Schmitz je birala drugačije.
Kako? - Imala je ljubimce. Uglavnom mlade djevojke.
Svi smo to primijetili, davala im je hranu i prenoćište, a prevečer ih je zvala
da joj se pridruže. Možete zamisliti što smo mislili.
Onda smo saznali.
...tjerala je te žene da joj čitaju naglas.
One su joj čitale.
Prvo smo mislili da taj stražar...
osjećajniji,
da je humanija,
ljubaznija.
Često je birala slabe, bolesne,
Birala ih je kao da ih je štitila.
Onda ih je odbacivala.
Da li je to dobrota?
Sada se želim prebaciti na pohod.
Koliko sam razumio, vi i kćer ste marširali više mjeseci.
Da. Bila je zima 1944. Naš logor je bio zatvoren,
i rečeno nam je da nastavimo dalje,
ali plan se mijenjao svaki dan.
Žene su umirale svuda oko nas u snijegu.
Pola nas je umrlo u maršu.
Moja kćer je napisala, što manje marša smrti, to više galopa smrti.
Pričajte nam o noći u crkvi.
Te noći smo mislili da imamo srece...
...jer imamo krov nad glavom.
Nastavite.
Stigli smo u selo, kao i uvijek, stražari su uzimali najbolje,
uzeli su svećenikovu kuću.
Ali su nas pustili da spavamo u crkvi.
Usred noći je bilo bombardiranje.
Crkva je bila pogođena.
Prvo smo čuli samo požar, koji je bio u zvoniku.
Tada smo mogli vidjeti goruće grede,
i počele su padati po podu.
Svi su pojurili...
...prema vratima.
No vrata su bila zaključana izvana.
Crkva je izgorjela do kraja?
Nitko nije došao otvoriti vrata? Je li tako?
Nitko.
Čak iako ste svi živi gorjeli?
Koliko ih je poginulo?
Svi su ubijeni.
Ali vi ste preživjeli.
Hvala.
Zahvaljujem vam što ste danas došli u ovu zemlju da svjedočite.
Ne znam što radimo više ovdje.
Stvarno?
Govorite nam da razmisljamo kao odvjetnici,
ali ima nešto odvratno u vezi toga.
Je li?
To se nije dogodilo Nijemcima, nego židovima.
Što pokušavamo učiniti?
Pokušavamo razumjeti.
Šest žena je zaključalo tri stotine Židova u crkvi,
i pustilo ih da izgore.
Što se tu ima razumjeti?
Recite mi, pitam:
što se tu ima razumjeti?
Počeo sam s vjerom u ovo suđenje. Mislio sam da je divno.
Sada znam da je to samo skretanje.
Da? Skretanje od čega?
Izaberete šest zena, sudite im,
kazete "One su zle, one su krive".
Samo zato jer je jedna od žrtvi
napisala knjigu!
Zato se sudi njima i nikome više.
Znate li koliko je logora postojalo u Europi?
Svi govore koliko su svi znali.
Tko je znao? Što su znali?
Svi su znali. Naši roditelji, naši učitelji.
To nije pitanje.
Pitanje je kako ste dozvolili da se ovo dogodi ?
Ili bolje, zašto se niste ubili kada ste saznali?
Tisuće ! Toliko ih je bilo. Bilo ih je na tisuće logora.
Svi su znali.
Pogledaj tu ženu...
Koju ženu?
Onu u koju stalno buljiš.
Oprosti, ali tako je.
Ne znam na koju misliš.
Znaš što bih učinio?
Uzeo bih pištolj,
i sam je ubio.
Ubio bi ih sve.
Zašto niste otključali vrata?
Pitao sam vas sve i ne dobijam odgovor.
Dvije žrtve su u ovoj sudnici. Zaslužuju odgovor.
Ovo je izvještaj SS-a. Svi imate kopiju.
Napisan je, odobren i potpisan od svih vas
odmah nakon događaja.
U njemu tvrdite da niste znale za požar dok se nije dogodio.
Ali to nije istina, zar ne?
Pa? To nije točno.
Ne znam što pitate.
Prvo što pitam je zašto niste otključali vrata?
To je očigledno.
Nismo smjele. - Zašto?
Bile smo stražari.
Posao nam je bio da ih čuvamo.
Nismo smjele dozvoliti da pobjegnu.
Vidim.
A da su pobjegli, vas bi okrivili
- Bilo bi vam suđeno. - Ne.
- Možda bi vas i pogubili? - Ne.
Dakle?
Da smo otvorile vrata, nastao bi kaos.
Kako smo mogle vratiti red?
Dogodilo se tako brzo. Padao je snijeg.
Bombe - Požar, požar je bio u cijelom selu.
Onda su počeli vrištati i postajalo je sve gore.
A da su svi izletjeli van, ne bismo im mogle dopustiti samo tako da pobjegnu.
Nismo mogle.
Bile smo odgovorne za njih.
Znači, znale ste što se događa?
Znale ste? I odlučile ste.
Pustile ste ih da umru
radije nego nego da ih pustite pa da pobjegnu.
Druge optužene su vas optužile.
Jeste li čuli optužbu?.............................
Kažu da ste vi bili glavni.
To nije istina. Ja sam bila samo jedna od stražara.
Bila je glavna.
Bila je!
Bila je to njena ideja.
Naravno da je bila.
Vi ste napisali izvješće?
Ne. Ne.
Zajedno smo se dogovorile što ćemo reći.
Zajedno smo ga napisale.
- Ona ga je napisala.
Je li to istina?
Jesi.
Zar je bitno tko je?
Ona ga je napisala!
Treba mi primjer vašeg rukopisa.
Mog rukopisa?
Da. Moram utvrditi tko ga je napisao.
Ne vidim zašto je to važno, prošlo je 20 godina.
Odnesite joj ovaj komad papira. Odvjetniče, priđite klupi.
Stvarno ćete uspoređivati rukopis
od prije 20 godina sa sadašnjim rukopisom?
Odvjetniče, priđite klupi.
Nema potrebe.
Ja sam napisala izvještaj.
Tišina, molim.
Mir.
Bježiš sa seminara.
Imam neke informacije.
U vezi s jednom optuženom.
Nešto što ne priznaju.
Koju informaciju?
Ne morate reći. Potpuno je jasno...
da je vaša moralna obveza reći to sudu.
To ide u prilog optuženoj.
Može joj pomoći. Može čak utjecati i na ishod,
a svakako i na kaznu.
Dakle?
Postoji problem.
Optužena je odlučila zadržati tu informaciju za sebe.
- Trenutak, molim. - Oprostite.
Koji su njeni razlozi?
Sram je.
Čega?
- Razgovarao si sa njom? - Naravno da nisam.
Zašto "Naravno ne"?
Ne mogu.
Ne mogu to.
Ne mogu razgovarati s njom.
- Nije važno što osjećamo.
Bitno je što radimo.
Ako ljudi kao ti ne nauče od mene
što se dogodilo ljudima kao meni,
onda čemu sve ovo?
Schmitz!
Imaš posjetu.
Tišina, molim !
Michael Berg.
Vrijeme je isteklo.
Ulaziš li?
Imao si vremena.
Što je bilo?
Kuda ideš?
Oprosti.
Žao mi je, želim sam spavati
Nacisti!
Nacistička kujo!
Tišina na sudu!
Svi ustanite!
Sud proglašava krivim Ritu Beckhart,
Karolinu Steinhof, Reginu Kreutz,
Angelu Zieber i Andreu Luhmann
da su zajedno pomagale u ubojstvu tri stotine ljudi.
Sud proglašava krivom Hannu Schmitz
za ubojstvo tri stotine ljudi.
Sud kažnjava optužene kako slijedi:
Beckhart Ritu, Karolinu Steinhof,
Reginu Kreutz, Angelu Zieber i Andreu Luhmann
osuđuje svaku na kaznu zatvora u iznosu od 4 godine i 3 mjeseca.
Hanna Schmitz,
po vašem osobnom zahtjevu i zbog vaše posebne uloge,
vi ste u drugoj kategoriji.
Sud osuđuje optuženu Schmitz na doživotnu robiju.
Kuda idemo?
Rekao sam ti da ću ti reći kada stignemo.
Rekla si da voliš iznenađenja.
Volim iznenađenja.
Narasla je, zar ne?
Ne znam. Odavno je nisam vidjela, Michael, kako mogu reći?
Ja sam kriv.
Nismo trebali doći nenajavljeni.
Tata će živjeti u svojoj kući.
Mama, bojim se da imam loše vijesti.
Julia zna. Već smo joj rekli.
Gertrud i ja se razvodimo.
Nisi došao na pogreb svog oca, ali jesi zbog ovoga?
Nije mi lako doći u ovaj grad.
Jesi li stvarno bio toliko nesretan?
- To nije ono što govorim. Nisam to mislio. - Što onda?
Ne brini za Gertrud.
Pobrinut ću se za nju. A usput, ona je
već je državni tužitelj,
tako da zarađuje puno više od mene.
Michael, ne brinem se za Gertrud.
Brinem se za tebe.
"O junaku mi kazuj, o Muzo
o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju..."
215 - pismo
217 - pismo
220 - pismo
1219 - 66215.
Broj.
Otvorite.
Proba, proba 1, 2, 3, proba, proba.
"Odiseja" od Homera.
"O junaku mi kazuj, o Muzo
o prometnom onom
Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju..."
"Dama s psetancem" od Antona Čehova
"Govorilo se da se pojavilo novo lice na korzu, dama s psetancem."
Dmitri Dmitrič Gurov je proveo već dva tjedna na Jalti,
bilo mu je dosadno i uvijek je bio u potrazi za novim licima.
Sjedeći u paviljonu Verneta, ugledao je mladu ženu kako šeće uz obalu mora,
Bila je to mlada dama plave kose, srednju visine, koja je nosila bretku,
dok je za njom trčao bijeli patuljasti špic.
Želim uzeti knjigu.
Koju?
Imate li "Dama s psetancem?"
Ime?
Hanna Schmitz.
Dama s psetancem.
1, 2, 3, 4, 5, 6.
HVALA ZA POSLJEDNJE, MALI. STVARNO MI SE SVIDJELO.
- Nema pisma? - Nema ga.
Potpišite.
MOLIM TE POŠALJI JOŠ ROMANTIČNIH
MISLIM DA SCHILLERU TREBA ŽENA.
DOBVAŠ LI MOJA PISMA? PIŠI MI, MALI.
- Vi ste Michael Berg? - Da.
Hvala što ste me pozvali.
Imate moje pismo?
Ovdje je.
Kao što rekoh, Hana Schmitz će uskoro dobiti uvjetnu.
U zatvoru je preko 20 godina.
Nema ni obitelj ni prijatelje.
Vi ste joj jedina veza.
I rečeno mi je da je ne posjećujete.
Tako je.
Kada izađe, trebat će joj posao i negdje gdje će živjeti.
Ne znate kako će joj užasavajuće djelovati moderni svijet.
Nemam nikoga drugoga upitati.
Ako ne preuzmete odgovornost za nju,
onda Hanna nema budućnosti.
Lijepo od vas. Hvala što ste mi javili.
Vi ste Michael Berg?
Ja sam Louisa Brenner. Dobro jutro.
Očekivali smo vas ranije.
Upozorit ću vas : Hanna se dugo držala. Bila je pri svijesti.
Posljednjih godina se promijenila. Pomirila se sa sudbinom.
Vodim vas ravno u kantinu.
Upravo su gotovi s ručkom.
Stol broj četiri.
Narastao si, mali.
Imam prijatelja krojača,
pravi odjeću. Dat će ti posao.
Našao sam ti mjesto za život. Lijepo je.
Malo je, ali će ti se svidjeti.
- Uzet ćeš ga. - Hvala.
Postoje razni socijalni programi, kulturna događanja, pa
te mogu prijaviti.
Knjižnica je blizu.
Puno čitaš?
Više volim da mi čitaju.
S tim je gotovo sada, zar ne?
Oženio si se?
Jesam.
Imamo kćerku.
Ne viđam je koliko želim. Želio bih je češće viđati.
Brak nije trajao.
Jesi li provela puno vremena razmišljajući o prošlosti?
Misliš s tobom?
Ne. Ne.
Nisam mislio sa mnom.
Prije suđenja nisam ni mislila na prošlost.
Nisam morala.
A sada?
Što osjećaš sada?
Niije bitno što osjećam.
Niije bitno što mislim.
Mrvi su ipak mrtvi.
Nisam bio siguran što si naučila.
Što sam naučila, mali?
Naučila sam čitati.
Pokupit ću te sljedeći tjedan, ok?
To zvuči kao dobar plan.
Hanna, možemo to tiho, ili ćemo radije praviti gužvu?
Tiho.
U redu. Tiho.
Čuvaj se, mali. - I ti.
Vidimo se sljedeći tjedan.
Došao sam po Hannu Schmitz.
Sjedite, molim vas.
Nije se spakirala.
Nikada nije ni namjeravala otići.
"Govorilo se da se novo lice pojavilo..."
"Dama s psetancem."
Ostavila mi je poruku,
Neku vrstu testamenta.
Pročitat ću vam dio koji se tiče vas.
U staroj posudi za čaj je novac.
Dajte ga Michaelu Bergu.
Neka pošalje sa 7 tisuća maraka iz banke
kćerki koja je preživjela požar.
To je za nju.
Ona će odlučiti što će s njim.
I recite Michaelu da sam ga pozdravila.
- Gđice Mather? - Da.
- Michael Berg? - Da.
Očekivala sam vas.
- Molim vas. - Hvala.
Recite mi, što vas to točno dovodi u SAD?
Već sam bio ovdje. Bio sam ovdje na konferenciji u Bostonu.
- Pravnik ste? - Da.
Zainteresiralo me vaše pismo,
ali nisam ga u potpunosti razumjela.
Bili ste nazočni suđenju?
Da. Prije skoro 20 godina.
Bio sam student prava.
Dobro se sjećam vas i vaše majke.
Moja majka je umrla u Izraelu prije dosta godina.
Žao mi je.
Nastavite, molim vas.
Možda ste čuli da je Hanna Schmitz nedavno umrla.
Ubila se.
Bila je vaša prijateljica?
Tako nekako.
Jednostavno je,
bila je nepismena veći dio svog života.
To je objašnjenje za njeno ponašanje?
Nije.
Ili izgovor?
Ne. Ne. Bila je samouki čitač, dok je bila u zatvoru.
Slao sam joj trake.
Uvijek je voljela da joj čitaju.
Zašto ne biste počeli iskreno sa mnom?
U kakvom ste bili odnosu?
Imao sam vezu s Hannom kada sam bio mlad.
Nisam sigurna da vam mogu pomoći, Mr. Berg.
Ili bolje rečeno, nisam sigurna da želim.
Bilo mi je 16 godina kada sam počeo s njom.
Avantura je trajala jedno ljeto, ali..
Ali što?
Razumijem.
I je li Hanna Schmitz prihvatila utjecaj koji je imala na vaš život?
Puno gore je učinila drugima.
Nikada nikome nisam rekao.
Ljudi stalno pitaju što sam naučila u logoru.
Ali logor nije bila terapija.
Što vi mislite da su ta mjesta bila? Fakulteti?
Nismo išli tamo obrazovati se.
Jedno postaje vrlo jasno o tim stvarima.
Što želite?
Oproštaj za nju?
Ili se vi jednostavno želite osjećati bolje?
Moj savjet vam je, idite u kazalište ako želite katarzu.
Idite na književne večeri. Ne idite u logore.
Ništa se tamo ne može naučiti.
Ništa.
Ono što je željela...
jest da vam ostavi svoj novac.
Kod mene je.
Što da učinim?
Ne znam. Što želite.
Evo.
Kad sam bila mala djevojčica, imala sam čajnu kutijicu za moje "blago".
Ne kao ova. Moja je imala ćirilična slova.
Ponijela sam je u logor,
ali je ukradena.
Što je bilo unutra?
Oh, uspomene.
Dlaka našeg psa, nekoliko ulaznica za operu na koju me tata vodio.
Nije bila ukradena zbog svog sadržaja.
Vrijedna je bila sama
limenka, odnosno ono što možete učiniti s njom.
Ne mogu ništa učiniti s ovim novcem.
Ako ga dam ikome povezanim sa istrebljenjem Židova, onda mi
se to čini kao odrješenje,
a to je nešto što ne želim i nisam u mogućnosti osigurati.
Mislio sam možda na organizaciju koja će širiti pismenost.
Dobro.
Znate li postoji li takva židovska organizacija?
Iznenadila bih se da nema.
Postoji židovska organizacija za sve i svašta.
Iako nepismenost nije baš židosvki problem.
Zašto ne istražite? Pošaljite im novac.
Da to učinim u Hannino ime?
Ako mislite da je to prikladno.
Ja ću zadržati kutiju.
Hvala vam.
Siječanj 1995.
Gdje idemo?
- Mislio sam da voliš iznenadjenja.
Da. Volim iznenađenja.
Hanna Schmitz.
Tko je bila ona?
- To sam ti želio ispričati.
Zbog toga smo ovdje.
Ispričaj mi onda.
Bilo mi je 15,
vraćao sam se kući iz škole,
bilo mi je loše...
i žena mi je pomogla.